Ristin har gått samma stig som jag en gång vandrade.
Hon har lärt sig att använda faamoe.
Hon har mött sina rädslor...
...och hon har mött fjällets ande.
Grottan är hans ide?
–Ristin är fjällets beskyddare... –Ristin!
...och har äntligen fått komma hem.
–Stopp, Lena! –Men kanske är allt förstört ändå.
Jag vill aldrig mer se människor i Saejvoe. Jag stänger gränsen.
Frågan är om det var den riktiga Tjelmetje som krossades.
Sire, släpp in mig!
Kom tillbaka! Vi ljuger inte, jag lovar!
Kom.
–Underbart. –Det är en sak som Lena inte vet.
Biljoners triljoners gavmolitkristaller.
Räcker till att bygga Lena Arena och täppa till truten på hela kommunen.
Åh!
Här kommer mat-Olle, ho ho, ja ja
med ett överraskningsjulbord, ho ho
Kardemumma- och grönpepparsill, kantarellomelett med hjortronsky.
–Julskinka, då? –Julskinka?
Jag trodde att du hade tröttnat på julskinka.
Det är DU som har tröttnat på julskinka. Jag superälskar julskinka.
Det hade du vetat om du nånsin lyssnat på vad jag säger.
Snälla... Jag älskar dig. Jag har städat hela värdshuset.
Jag har gjort all den här maten. Jag har till och med gjort makarontomtar.
Snälla, kan vi inte bara ha det som förut?
Nej.
–Jag vet inte vad jag gjort för fel. –Då kan jag berätta det.
Du bryr dig bara om dig själv. Du lyssnar aldrig på vad jag vill.
Och du är jättesuperotrevlig mot alla.
Maggan och Nils-Anton, eller vad han heter, har gjort allt för dig.
De byggde ett museum, de fixade en ren, de lärde dig knivslöjd.
Och det enda du har gjort är att lura dem så att de kanske går i konkurs.
Jag kan inte älska nån som gör så.
Och nu fjäskar du för mig för att jag inte ska tala om vilken usling du är.
–Men...det är ju inte sant. –Jo.
Maggan. Vad har hänt?
Jag hittar inte Ristin.
Så jyöne vet allt? Och det finns två Tjelmetje?
–Vilken förstörde Lena? –Kopian – hoppas jag. /BANKANDEN/
–Släpp ut mig! –Jyöne!
Ristin!
Du är tillbaka!
Är du okej?
–Bra jobbat. Nån låste in mig. –Det var Lena.
–Har du Tjelmetje? –Jag hoppas det.
Jag tror att det är den riktiga.
Vi måste ge tillbaka den, då, till Saajvoefolket.
Kom nu.
Men...det går inte längre.
–Nej. –Kan hon ha kontaktat nån anhörig?
–Nej, jag vet inte. –Okej. Kan hon vara hos en kompis?
–Hon är 13 år, har ljust hår. –Okej.
–Kommer ni att hitta henne? –Vi ska göra allt vi kan.
–Hon har varit borta i flera dagar! –Fortsätt att ringa henne.
Är du kvar? Hallå!
–Ristin! –Tjidtjie!
Jag har letat överallt efter dig. Jag trodde att björnen hade tagit dig.
Jag vet. Du skulle skjuta den, men en korp hindrade dig.
–Hur vet du det? –Det var jag som var korpen.
Nej, men gud i London! Har kommunen ingen egen diamantborr?
Jag är kommunstyrelsens ordförande. Fixa det, bara!
Vad står ni och skrattar åt? Tisslar och tasslar! Vad är det för nåt?
"Lena Britén utskrattad. Många har ifrågasatt Lena Briténs omdöme"–
–"sen hon anklagat osynliga häxor för att ha saboterat hennes arenabygge."
Du ser genast till att ni tar bort det här! Ingen får läsa det här.
Ingen! Ingen får läsa det här!
Alla som läser artikeln kommer att utredas för grovt tjänstefel!
Tjelmetje måste till Sire, annars kan fjällets ande, björnen, inte sova.
–Och då kommer det aldrig mer snö. –Björnens drömmar blir snöflingor.
Men nu vet vi inte hur vi ska få dit Tjelmetje, för Sire har stängt vägen.
Och det här är Tjelmetje?
–Allt är mitt fel. –Nej, mitt. Jag var lättlurad...
Sluta. Allt är ju Antaris fel. Han tog den från första början.
Nej.
–Det var jag. –Va?
Jag ville göra Gavmo Powder Run.
På baksidan av fjället där snön är som bäst.
Men jag fick inte bygga där för mamma. För henne var allt heligt.
Varenda sten, varenda fjällsluttning och stig.
Men hon var inte kvar.
Och jag tänkte att en liten bit av marken kunde jag låna.
Mamma hade pratat om ett björnide på baksidan som skulle aktas.
Jag misstänkte att det kunde vara den där grottan.
Och där inne låg den.
Jag vet inte varför jag tog den.
Det var som när man plockar upp en fin sten på en strand.
Och man kan inte ha ett björnide så nära där turisterna ska åka skidor.
Man vill ju inte väcka den björn som sover.
Så jag...
...grävde igen den.
Och så tog jag den där med mig.
–Var det du? –Så nu kan björnen inte sova.
–Sören köpte ju den av Antaris. –Jag sålde grejer till Antaris...
...i somras när jag behövde extra pengar.
Det var därför det saknades saker när vi skulle fixa i ordning museet.
Det var då han köpte den av mig.
Jag kände igen den när Sören kom med den–
–men jag sa ingenting.
–Så du sålde tjidtjies dagbok också? –Nej, jag vet inte var den är.
Förlåt. Allt är mitt fel.
Det är okej.
Var är den där förbannade dagboken när man behöver den?
Åh!
Rebecca: Olle!
Hallå!
Olle!
Maggan, har du sett Olle? Jag kan inte hitta honom nånstans.
–Var är Sören? –Ute på fjället.
Han ville hitta sig själv eller nåt. Ja, jag får leta vidare.
Olle! Kom fram!
Vem är jag?
Vem är jag?!
Men Sören, så där gör ingen riktig same. Hålla på och väsnas i naturen–
–och störa djuren och stenarna och Saajvoefolket.
Nej, men jag är ju ingen riktig same!
Snälla, hjälp mig! Nån!
Naturen!
Universum!
Kommunen!
–Det var tjidtjie – hela tiden. –Mm.
Och gavmolit är oförstörbart. Vi tar oss aldrig igenom väggen.
Tänk om det aldrig mer snöar.
Aldrig mer åka puder i rännan, aldrig mer lillcliffet vid Storbacken.
Aldrig mer Gavmo.
Jag vill inte flytta.
Jag har nåt till er.
Er aahkas dagbok.
Jag tror att den kanske kan hjälpa er.
Textning: Malin Westhall Svensk Medietext för SVT